VÕLUSÕRMUS
Mingis tsaaririigis, aga meie riigis,
tasasel maal nagu laudlina, elas ühes külas Helde Vanka oma emaga.
Eluase ise oli üks viimane...
Maja ei olnud aastaid köetud ega kõbitud.
Nii otsustas Vanka ainsa mütsi maha müüa,
et emale nimepäevaks präänikuid osta. Ja läks ta turule.
Talumees, miks te looma piinate? - Peaksin ehk igalt tattninalt luba küsima?
Müü kassike ära. - Aga palun! Kas terve kassi kaalun ära?
Terve. Kingin emale nimepäevaks.
Müts meile, kass teile. - Sobib.
Ema, ma ostsin kassikese. - Nimi on Maðka.
Nimi on Maðka. Sulle nimepäeva kingituseks.
EMALE NIMEPÄEVAKS
Ptüi, sina! Sellist ei tahaks tasutagi!
Otsustas siis Vanka viimse särgi müüa. Osta jahu ja ehk kalagi.
Talumees, miks te jälle looma piitsutate? - Mis see sinu asi on?
Tahaksin, näete, teilt koera vabaks osta. - Palun! Koer teile, särk meile.
Enneolematu koer, Þuþa, valgekarvalist tõugu.
Võta!
Kus särk on, ah?
Näed, vahetasin koera vastu. Þuþa, valgekarvalist tõugu.
Oeh! Koeri ja kasse kokku osta, aga kodus pole midagi suhu pista.
No mida siin enam teha?! Otsustas Vanka ära müüa pintsaku, koos taskutega.
Läks Ivan kolmandat korda turule.
Mul on kahju taskutega pintsakust. Vanka on sellega nii ilus.
Talumees, miks te kogu aeg nende loomadega jamate?
Vaata näed, madu lennutame! Osta emmekesele lõbutsemiseks.
Pintsaku eest annan ära. Koos taskutega muidugi.
Ema, ma ostsin ussi, näed...
Vaest ema surnuks ehmatada! Seekord on asi ikka kõige õelam.
Hakkasid koos elama valge Þuþa, hall Maðka, Vanka emaga ja madu Skarapeja.
Ema seda Skarapejat ei salli: sööma ei kutsu, isanime ei kasuta.
Selline lugu siis.
Emake, miks te mürgita maokest solvate?
Kärestikelt saarte tagant, suurte vete voogudel
sõudvad välja värvilised vened voolujoonesed.
Sõudvad välja värvilised vened voolujoonesed.
Laeva vööris Stenka Razin...
Näe, kuidas lõbutsevad, võrukaelad!
Fui, papa, milline labane maitse teil on,
see on ju Vanka külast, kes seal kõri käristab.
Noh, oli põnev kuulata, vana känd? Lasid suitsu koos vereimejatega tuppa.
Vanja, ütlen teile suure "merci", et mind jootsid-söötsid
ja oma ainsa pintsaku koos taskutega minu eest ära andsid.
Avaldan sulle oma saladuse. Vanja, ma olen Ussikuninga tütar.
Minu päästmise eest kingin sulle kullast võlusõrmuse.
Võlutud!
Mida... - Perenaine... - Vajad? - See on teie peremees, teda nüüd teenigegi.
Praegu aga pildistage meid mälestuseks ja viige mind mu issikese juurde.
Ema, kui sa rikkaks saaksid, mida sa sooviksid?
Nojah, saiakesi ehk, kala, võid. Küpsetaksin pirukaid.
Mida... - Uus peremees... - Vajad? - Tasa! Aidatäis jahu, suhkrutki ja võid.
Ema, tee tainas valmis, muidu tuleb päevi pirukaid ootama.
Oh, mis pirukaid, kust seda jahu võtta? Und nägid.
Sina ise ärka üles, ütlen ma sulle! Ja mine aita.
Nii poeg kui ema vuhvisid ennast üles. Emal kollane kleit ja kübar 20 sulega.
Milliseks moodsaks daamikeseks muutus!
Vanka ka ei saa peegli eest minema.
Tal on müts, kalossid ja uus pintsak taskutega.
Memm, vihjed on ülearused, minge ja kosige mulle tsaari tütar, voh!
Oh, Vanja, muidugi olen ma nüüd daam moodsas tualetis,
kuid kas sa siiski liiga kõrgele ei sihi? Kui ehk kindrali tütar?
Mine kosi, ära kauem jokuta!
Aga imperaator joob koos perega teed. Samovar on kodumaiselt artellilt.
Kõikidel lauanõudel on kolmekordne ports. Toitu on nii et...
Tervist, teie kõrgeausus, härra imperaator! - Terekest!
Teil on kaup, meil ostja.
Kas te ei annaks oma Juljakest minu Vanjakesele naiseks?
Mida veel, kus alles tuli peigmees välja!
Kes ta on? Prints? Millisest riigist? - Teie riigist. Miks ta ei peaks kõlbama?
Nii et kapitali on piisavalt? - Kapital on minu Vanjal peas.
Mis sa, kosjamoor, ära pöörasid või? Meil on kosijaid nagu muda.
Nõndaks, kui see peigmees on nii nutikas, nagu sa räägid,
las ehitab silla oma trepist meie paleeni. Inseneri süsteemis!
Ja et oleks kristallist!
Näe, millise ülesande Nemad Kõrgused andsid.
Räägib, et olgu tema paleest meie trepini sild tehtud.
Inseneri töö, kristallist.
Pole midagi, ema, hommik on õhtust targem.
Mida... - Peremees... - Vajad?
Meie hurtsiku asemele pange püsti loss nagu kuningal
ja meie trepist tsaari paleeni ehitage kristallist sild.
Samuti masin petrooleumi küttega, voh!
Hommikul Vanka ja emme ärkasid.
Ah, mis on juhtunud?
Ah, igas nurgas kuldsed voodid, ah, kõikjal peeglid, kardinad.
Ja mööbel puha poest.
Oh, Vanja!
Oh, kui ilus!
Mamma, mine kutsu imperaator, aga mina kui peigmees sõidan masinaga.
Terekest, teie kõrgeausus! - Tervist!
Eile te käskisite sild valmis teha. Niisiis, suvatsege töö vastu võtta.
Naisukestele saab kohv eraldi ette antud.
Sild, värise mu hingeke, sild! Maremjana! - Mis on?
Viska hapukurk ja minu kroon ja mantel siia.
Ma proovin asja valeks pöörata. On olemas nägemise optilised petted!
Ossa, päris ongi! Fakt! Sild kristallist. Kristallist!
Maremjana!
Mis on? - Pane Juljanale pruudipärg pähe!
Lubage paluda teie kõrgeausust kaasaga ja teie tütart sõidule.
Et avada liiklus, niiöelda just!
Mul poleks selle vastu midagi...
Mina selle õuduse peale ei roni, ega ma mõni metsaline ole.
Paiskavad veel jõkke! - Maremjana, ära veiderda! Ei veiderda valitseja ees.
Roni sisse!
Mina praegu, Vanja, lesiks parem kodus diivanikese peal,
ehk kasvõi heintel. Ah, võib ka palja maa peal. Vanja, pööra tagasi!
Pulmad kiideti heaks. Kogu toredusest kirjutati ajalehtedes.
Noored viidi Vanka koju. Aga sellele tsaaritarile polnud Vankat tarvis,
tal oli välismaal austaja juba olemas.
Vanka oleks nagu paise endale saanud.
Mu süda aimab ette, et temake veel näitab oma palet.
Vanja, ma olen igavesti teie oma.
No kas tõesti ei ole sa oma kaasaga avameelne, Vanja?
Kust sul see rikkus, mu iludus? No ütle, Vanja.
Ei ole tast vastast.
Räägib Juljanale Skarapeja kuldsest võlusõrmusest.
See Juljanka on petrooleumist hullem.
Mida... - Uus perenaine... - Vajab? - Võtke mind koos selle mõisa ja sillaga
ja pange maha keset Pariisi linna, kus minu kallike elab.
Hommikul läks imperaator välja sooviga üle jõe minna,
aga silda nagu poleks olnudki.
Kus on sild? - Pole sinu silda.
Ma küsin, kus on minu sild?
Vanka visati varguse eest türmi.
Kuidas siis nii! Helde Vanka istub pimedas,
aga Juljanka jalutab mööda Pariisi.
Lähme, Mahha, võlusõrmust ära tooma.
Ja läksid Pariisi linnani.
Läbi pimedate metsade,
läbi laiade steppide,
üle kõrgete mägede.
No ja teel andsid linnades kontserte, suure eduga pealegi.
Nii nad Pariisi jõudsidki.
Sina, Þuþa, küta aur üles, me kihutame masinaga Pariisist minema.
Aga mina ronin sõrmust ära tooma.
Seal, kus kardinad on ees, on kindlasti magamistuba.
Nii nad koeraga koos jalga lasid.
Pariisist minema, ilma puhkamata otse koduni välja. Nagu lennates.
Mahha!
Mida... - Vana peremees... - Vajad?
Minu maja koos verandaga ja sild Pariisist endisesse kohta toimetada.
Aga Juljanka viige tagasi vanematele. Ei ole ta enam minu naine, voh!
Juljanka!
Vanja, ma olen igavesti teie oma!
Vanjuða, võta telegramm vastu!
Andestan. Punkt. Juljana asemele annan teise tütre. Punkt.
Lisaks raha, kuuled? Tõesõna! Tsaar-imperaator.
Meile pole teie tütreid vaja, ei muidu ega raha eest.
Külast võttis Vanka endale naise, toreda tüdruku.
Jutustas Pastella